Detta har hänt...
Jag ser ett skarpt ljus.
Det är en man med en kraftfull ficklampa.
Amanda, du är min.
Han som våldtog mig.
Jag bodde i New York
och jobbade som sekreterare på J-reps huvudkontor.
Varför berättar du det här?
Jag vill inte att du tror att du är ensam.
Vi har fått ett meddelande från Datak och Stahma.
Goda nyheter hoppas jag?
De lyckades placera de shrill-infekterade vapnen
i vapenförrådet.
Stans alla vapen blev förstörda.
Vad vill den där galningen?
Han vill att vi ska spränga St. Louis-valvbågen.
Defiances invånare.
Vår mörkaste timme är förbi.
Ljusen är äntligen på igen.
Tack vare våra omek-vänner har gruvorna öppnats
och gulaniten flödar i rasande takt.
Sakta men säkert har vi börjat återhämta oss.
När vi är illa ute,
när många av oss har tappat hoppet,
då tar vi nya tag.
När vi står sida vid sida
måste vi alltid komma ihåg vilka vi är.
Vi är fria. Vi är stolta. Vi är Defiance.
Jag kan bara prata för mig själv, Defiance, men...
jag är inspirerad.
Jag vill tillägna lite grunge från den gamla världen
till Alak Tarr, var du än är.
Jag la märke till att du inte berättade att vi är fria, stolta och försvarslösa.
Vi behöver inte skapa panik.
Shriller förstörde alla vapen i vårt vapenförråd.
Jag börjar i alla fall få panik.
Jag har nog hittat något.
Amanda!
Vi har gått igenom gammalt J-rep-material.
Jag tror att jag har en idé om var vi kan hitta vapen.
Mina votaniska vänner.
Jag är Votaniska kollektivets generalkommendör Rahm Tak.
Idag är en speciell dag.
Idag är firandets dag.
Jag har visat er barmhärtighet.
Hologram.
Jag är här för att befria er.
Ni tre. Leta efter avlidna i valvbågen.
Projektorn måste vara nära.
Ni har fortfarande era hem.
Ni lever fortfarande.
Men Defiance fortsatta överlevnad är i era händer.
Jag är en ärlig man.
Ärligare än er mänskliga borgmästare.
Mina spioner har informerat mig att alla vapen i ert vapenförråd
är oanvändbara.
Amanda Rosewater har valt att dölja det för er.
- Nolan, stäng ner det här. - Jag gör mitt bästa.
Precis som alla köttsliga människor
är även hon en lögnare.
Jag kommer till er stad.
Votaner i Defiance, jag lovar er.
Era liv kommer att skonas om ni överlämnar er.
Men ni som stannar på människornas sida
kommer inte att skonas.
Valvbågen är bara början.
Vi behöver många vapen för att kämpa emot.
Vi kanske hittar dem här.
SEKRETESSBELAGDA DOKUMENT KOPIERA EJ
Arrowhead-stationen,
500 km norrut, EMC: s hemliga anläggning,
byggd under det bleka kriget
och har varit nedstängd sen 20-talet.
Hur vet vi att den inte redan har plundrats?
Det vet vi inte. Men titta i manifestet.
Automatvapen, sprängämnen,
läkemedel, allt vi behöver.
Om vi kör hela natten är vi där imorgon bitti.
Det är gott om eldkraft.
Det är värt ett försök.
Jag kommer med.
Du hörde damen. Packa en väska. Vi kör vid solnedgången.
Inte du. Du är bänkad.
- Kom igen. - Bänkad.
De sprängde valvbågen.
- Det spelar ingen roll. - Nolan.
Du stannar här med Berlin
och tar reda på vem som placerade sprängämnena.
Och ni två.
Ni ska jobba tillsammans. Är det uppfattat?
BORDEENDALEN 300 KM VÄSTER OM DEFIANCE
Alla säger att Buddy Rich är den bästa trummisen.
Jag tycker bättre om Gene Krupa.
Krupa, ja. "Sing, Sing, Sing."
Jag gillar rytmen.
Människorna är en föraktlig ras,
men de har taktkänsla.
General. Sir.
Jag har en uppdatering om Defiance, sir.
Datak och Stahma har förstört valvbågen.
Underbart!
Och hologrammet?
Hela staden såg det.
Se inte så deppig ut, Alak.
Tack vare dina smarta föräldrar får du leva en dag till.
Men, sir. Jag har mer att berätta.
Varsågod.
Två omeker befinner sig i Defiance.
En manlig och en kvinnlig.
Besvärjare.
Omeker?
Från Votan? Är inte de...
Tyst!
Jag har rådgjort med mina indogenska bröder.
Vi är rätt säkra på att den manliga är Eksu Tsuroz T'evgin.
Han är en ledande gestalt i omekernas kultur.
Vetenskapsman, innovatör, politiker och krigshjälte.
Varför är inte den här fantastiska renässansmannen
hemma, död i rymden som alla andra besvärjare?
Våra långdistansavsökare visar att han har ett skepp.
Det befinner sig i en omloppsbana, ovanför Defiance.
Ett krigsskepp?
Vi är inte säkra.
Dess kraft är däremot väldigt svag.
Den behöver lagas.
De behöver gulanit.
Det är därför de är i Defiance.
Ett fullt fungerande omekanskt krigsskepp
kan förstöra hela Votaniska kollektivet.
Eksu Tsuroz T'evgin måste dö.
Kontakta Datak och Stahma.
Säg att det måste ske omedelbart.
Han ställer ett hänsynslöst krav.
- Vi måste vägra. - Du vet att det inte går.
Det är alldeles för tätt inpå valvbågen. Hela staden är uppmärksam.
Rahm Tak kommer avslöja oss!
Vi måste ta den risken.
Han har vår son.
Vad?
Berätta.
Jag har tänkt över det här.
Jag tror inte att Rahm Tak kommer släppa Alak levande.
Hur kan du säga så?
Han gifte sig med en mänsklig tjej.
Rahm Tak kommer kräva ett straff.
Nej. Du har fel.
Rahm och jag svor en ed. Jag såg honom i ögonen.
Rahm Tak har tomma ögon.
Det skulle ändå inte förändra något.
Vi vinner tid på att döda omekerna.
- Tid till vad? - Jag vet inte!
Tid till att...
tänka ut en strategi för att slå tillbaka.
Vad har vi annars för val?
Omeken måste dö.
Jag antar att du har rätt.
Vi har svikit våra grannar,
och så länge den där galningen kan avslöja oss
måste vi följa hans order.
För vår överlevnad,
om inte Alaks.
Är det där gift?
Jag fyller en dold nål
och injicerar omeken under samlag.
Samlag?
Det är ett mänskligt ord. Det betyder...
Ja, jag vet vad det betyder.
T'evgin drabbas av hjärtstillestånd utan några misstänksamma tecken.
Det måste finnas ett annat sätt.
Mitt sätt är både effektivt och pålitligt.
Oroa dig inte, min kära,
jag kommer bara tänka på dig.
ARROWHEAD-STATIONEN 502 KM NORR OM DEFIANCE
Ser ut som att någon har plöjt här.
Det står här
att ingången till underjorden finns i den ladan.
Den typiska doften av lada.
Menar du gödsel?
Vad hände med romantiken?
Jag dödade och åt upp den.
Nolan, är du okej?
Bara huvudvärk.
Låt fingrarna vara.
Följ med mig.
Jag antar att jag inte kan få mitt vapen.
Nej.
Kom igen, kompis...
Varken George eller jag är dina kompisar.
Det här är fantastiskt.
Du liknar henne.
Vem?
Tjejen från filmerna.
Vilka filmer? Vad pratar du om?
Nu är det slutpratat.
ARROWHEAD-STATIONEN
SKYDDSOMRÅDE
Niles?
Fan också.
Efter att vår besättning lämnat Defiance
beslutade guvernör Mercado att vi skulle tillbaka till New York
för att erbjuda stöd och tröst.
Det var meningslöst.
Vi blev attackerade av flyktingar
som strömmade västerut innan vi hann ta oss till Cincinnati.
De var brända, nedblodade och sjuka. De hade förlorat allt.
Det var verkligen hjärtskärande.
Prova camemberten. Den är utsökt.
Vi erbjöd dem naturligtvis tröst.
Vi delade på deras nödvändigheter.
Självklart.
Ja, det stämmer. Tack, Paul.
Många av flyktingarna följde med oss norrut
till Arrowhead för att hämta mer förnödenheter.
Du tog dig uppenbarligen hit.
Men vad hände med alla andra?
Vi träffade på plundrare utanför Detroit.
Jag rymde, men Mercado och de andra hade inte samma tur som jag.
- Jag tvivlar på att det handlar om tur. - Nolan.
Kom igen. Jag vill höra detta.
Jag tog mig till Arrowhead helt själv.
Jag hittade ingången, men kunde inte lösenordet.
Jag hade dött
om det inte vore för en räddande ängel.
En ängel vid namn George.
- Jag är ingen ängel. - Det är en tolkningsfråga.
George tog med mig in och han och hans biomän
har hållit igång Arrowhead-stationen
sen det bleka kriget avslutades.
Det är ett otroligt ställe.
Det är helt självförsörjande.
Det var menat som tillflyktsort för den politiska eliten
om världen skulle gå åt helvete.
Det finns ett fullpackat frövalv,
en funktionell regnkammare.
Det finns till och med DNA-prover från djur från den gamla världen.
Kor, getter, katter och hundar.
Jag har haft en hund. Han hade tre ben.
Jag vet, Georgie.
Han är på en bättre plats nu, inte sant?
Här är de sista grejerna.
Har du dåligt samvete?
Jag har huvudvärk.
Det går över.
Titta här.
Det är bara en del av en bergsprängare.
Valvbågen var full av gamla radiodelar.
Titta på de här brännmärkena.
Och hur kanterna har förstörts från insidan.
Den här radion användes som bombens fodral.
Vi ser om vi kan hitta ett fingeravtryck.
Så det är bara du här. I underjorden.
Med dina fyra färgkoordinerade biomän.
Ditt eget lilla himmelrike.
Nolans sarkasm kan ignoreras.
Ja, jag har skapat ett trevligt liv här.
Jag läser, skriver och odlar.
Jag brukar även snickra lite då och då.
Är du okej?
Det gläder mig att du är lycklig.
Jag uppskattar det, Amanda.
Jag har saknat dig.
Jag har saknat dig väldigt mycket.
Okej...
låt oss komma till saken innan jag börjar lipa.
Ni är nog inte här för att umgås.
Vad behöver ni? Mat? Byggmaterial?
Vapen.
Efter att J-rep föll samman
har Votaniska kollektivet blivit starkare och starkare.
De sprängde valvbågen.
Herregud.
Är den helt borta?
Ja.
Jag förstår att det påverkar dig, Amanda.
Varför stoppade du inte mig när jag babblade så mycket?
Du hade mycket att berätta.
Jag gillar faktiskt att höra min egen röst.
Er förfrågan har blivit godkänd.
Ringo.
Ta med våra vänner till vapenförrådet.
Låt dem fylla upp fordonet med vapen.
Då så.
Niles, jag vet inte hur jag ska tacka dig.
Nöjet är på min sida.
Jo, förresten, Amanda.
Kan jag få prata med dig i enrum?
Det går bra. Gå du.
Nolan litar inte på mig.
Jag litar inte på någon.
Vill du sabba det här?
- Jag lämnar dig inte ensam. - Jag klarar detta.
Jag menar det. Gå nu.
Jag kommer tillbaka om tio minuter.
Bra.
Vill du prata eller förföra mig?
Förhoppningsvis både och.
Jag har tänkt tillbaka på sex månader sen
när jag lämnade Defiance och åkte till New York.
Hur du vägrade att följa med.
- Du vet att jag gillar dig, men... - Det är lugnt.
Jag förstår precis.
Det fanns många distraktioner.
Att skydda Defiance,
återuppbygga J-rep, bekämpa VK.
Tiden i ensamhet
har klargjort vissa... primära insikter.
Du och jag är speciella.
Vi är bundna till varandra på ett djupt och grundläggande sätt.
Men Eva kunde inte förenas med Adam
förrän...
den perfekta lustgården dök upp.
Och nu är den här.
Amanda, skulle du kunna tänka dig att stanna här...
permanent?
Ska bandet återförenas?
Jag vill inte störa dig.
Det är farligt att överraska en omek.
Förlåt mig.
Jag är här för din kulturlektion.
Vi bestämde aldrig en tid.
Jag tror att du ljuger.
Delvis. Ja.
Min man är på dåligt humör
och jag saknade trevligt sällskap.
Någon som kan få mig på andra tankar än valvbågen.
Valvbågsporten är ett mänskligt monument.
Varför skulle en shanje som du bry dig om dess förstörelse?
Min son, Alak, drev radiostationen på toppen av valvbågen.
Det betydde allt för honom.
Jag förstår.
Vill du ha något att dricka?
Har inte du gjort tillräckligt för Defiance?
Jag kan inte gömma mig och se på när min stad brinner.
Det vet du.
Vi är menade för varandra.
Jag tillhör dig.
Och du tillhör mig.
Amanda, du är min.
Vad?
"Du är min."
Min angripare i New York sa det innan han...
Jag är ledsen. Naturligtvis.
Du berättade allt om den kvällen.
Jag är hemskt ledsen. Okej.
Det var helt fel ordval.
Nej då. Förlåt mig.
Man tror att allt är bra
sen minns man helt plötsligt allt igen.
Har du whisky?
Riktig whisky.
Det där är bourbon. Jag såg det innan.
Klart du gjorde. Jag kommer snart.
Så du vet inte om din son är vid liv eller inte.
Jag kan bara be till Rayetso att han kommer hem välbehållen.
Jag har också förlorat familjemedlemmar.
Jag beklagar.
Jag söker tröst i vårt arbete.
Det mest bestående arbetet handlar om att finna mening i förlust.
Jag har tillbringat många långa nätter på mitt skepp
med att fundera över vad indogenerna har gjort mot oss.
Jag kunde inte sluta tänka på
om vi utsatte oss själva för tragedi.
Död leder till död.
Omekernas mest berömda opera handlade om det.
"Skörda Nocturne."
Ja.
Det är min favorit.
Varför är du egentligen här, min kära lilla skrytmåns?
Jag vill veta sanningen.
Hela sanningen.
Är det inte uppenbart?
Jag vill bli besvärjad.
En omgång till?
Du fick en rejäl smäll.
Vänd huvudet mot ljuset, så ska jag kolla pupillerna.
Vet du vad du heter?
Ja, Joshua Nolan.
Bra. Jag heter Samir.
Minns du vad som hände?
En bioman slog till mig. Är du läkare?
Jag var veterinär innan New York förstördes.
Nu arbetar jag med människor och sensother och allt däremellan.
Mår du illa?
Nej. Jag mår bra. Hård skalle.
Hur fick du skärsåret på huvudet?
Det är en lång, komplicerad historia.
Den är låst.
Hur många biomän finns här på området?
Bara Fab Four.
Jaså? Har du med dig någon?
Jag hade det förr.
Vi var 30 stycken från New York.
Vi lyckades fly efter den stora omvandlande katastrofen.
Efter ett par månader
träffade vi Pottingers soldater längs vägen. Jag menar, J-rep.
Vi trodde att de skulle skydda oss.
Tills Pottinger blev galen.
Han sköt befälhavaren i huvudet
och pekade ut sig själv som ansvarig.
Vissa av oss försökte stoppa honom.
Folk dog.
Efter det visste Pottinger att ingen av oss litade på honom.
För att hålla folk i styr
tvingade han mig att koppla ett dödmansgrepp till hans bröst.
Du måste skämta.
Om Pottingers hjärta stannar, då triggas en bomb.
Vilken typ av bomb?
Minns du Portland?
Ja. Jag har sett kratern.
Kopplade han sig själv till en singularitetsbomb?
Ja.
Om han dör
kommer hela det här stället sugas in i ett maskhål.
Vi måste ut härifrån nu.
Lägg ner den.
- Var är Nolan? - I vapenförrådet.
- Kan du ta mig dit? - Nej.
George.
Varför har den dörren hänglås?
Det är privat.
I hissen
sa du att jag påminde om "tjejen i filmerna".
Vem är hon? Vad menade du?
Tack, George, du kan gå.
Jag borde stanna.
Jag tror att hon vill skada dig.
Jag tror inte att hon är glad.
Du är väldigt insiktsfull, George.
Din chef sa en sak som påminde mig
om något dåligt.
Så, nej, jag är inte glad.
Men en whisky från gamla världen kan nog ändra på det.
Jag kan vänta utanför dörren.
Vem är han? En bioman eller en svartsjuk flickvän?
Ta hand om disken, George. Gör nu som jag säger.
Okej.
Han är mer som en labrador.
Jag har tänkt över ditt erbjudande.
Jag är villig att stanna, men till ett visst pris.
Fortsätt.
Jag gör allt för att skydda Defiance.
Du erbjöd oss en bil full med vapen,
men det räcker inte.
Jag föreslår att Nolan åker tillbaka med alla vapen
och återvänder med en karavan för att ta med allt till Defiance.
Allt?
Vartenda vapen i ditt vapenförråd, även minsta lilla smällare.
Defiance får alla vapen,
och du får mig.
Okej, idiot. Öppna dörren.
Videorummet. Nu.
Snälla, Amanda.
Öppna nu, annars öppnar jag dig.
Okej.
Jag måste berätta en sak först.
Jag mår inte bra.
Det våld jag utsattes för när jag attackerades
av votanerna på internatskolan...
Håll tyst. Gå nu.
Okej.
VIDEORUM
Okej.
Vad tycker du?
Min alldeles speciella plats.
Vad är allt det här?
Masken. Ficklampan.
Lyssna noga på mig nu.
När jag älskar någon blir jag fullkomligt fascinerad av dem.
Deras tragedier. Alltihop.
Vad finns på de här videochippen?
Bara videodagböcker av...
Spela upp den här med mitt namn på. Gör det nu!
Okej.
Så.
Vilken onaturlig skönhet.
Hur kunde jag inte se detta?
Innan mig var det Connor.
Ja. Vi var skolkamrater.
Han skyddade mig när votanerna attackerade.
Han räddade mig.
Jag älskade honom.
Och sen då? Följde du efter honom till New York?
Ja.
Men Connor ville inte träffa mig,
så ibland förföljde jag folk som stod honom nära.
Något kan leda mig till honom.
Som i Central Park?
När jag attackerades.
Ja. Jag såg det som hände och jag ville stoppa det.
Okej? Men jag var feg.
När din angripare hade stuckit ville jag hjälpa dig.
Men hur skulle jag förklara varför jag var där, Amanda?
Mitt samvete, min skam, mitt självhat, exploderade i det ögonblicket
till raseri.
Men jag jagade efter din angripare och fick tag i honom,
slog in hans skalle och rullade ner kroppen i floden.
För din skull.
Och du behöll hans mask och ficklampa?
De är kopior!
Kopior?
Skitsnack.
Kom igen, Amanda.
Lägg ner pistolen är du snäll.
Så ja. Lyssna på mig.
Om du hade skjutit mig
hade hela stationen sprängts.
Vi är alla fortfarande här.
Nu sticker vi.
Jag kommer.
Du ska inte öppna den dörren.
Okej. Han är ny här. Han visste inte...
Bra tänkt, hunddoktorn.
Amanda. Kom!
Snälla, sluta.
Dödar du mig, så kommer vi alla att dö.
Jag vill höra dig säga det.
Erkänn.
Säg det!
Snälla, Amanda.
Gör inte så här.
Säg det.
Jag älskar dig.
Säg det!
Säg det.
Amanda, nej!
- Samir! - Jag fixar.
Håll honom vid liv. Låt honom inte dö.
Kom igen.
Hörru.
Han våldtog mig.
Kom igen. Nej.
Det var han.
Han är död.
Vi måste ta oss ut härifrån.
Kom igen, Amanda!
Vi måste sticka. Kom!
Snabbare! Kom igen.
Vad fint.
Du är vaken.
Jag har gjort pannkakor.
Jag hittade ingredienserna på NeedWants basar.
Tack.
Jag hoppas du gillar dem.
Ät medan det är varmt.
Din nål.
Vi borde väl diskutera giftet.
Giftet?
Du är inte den första castithanska älskarinnan som försökt mörda mig.
Ni vet ingenting om min fysiologi.
Och det gillar jag.
Jag har levt i många århundraden.
Och ju längre mitt folk lever, desto svårare blir det att döda oss.
Så,
varför vill du att jag dör?
Det vill jag inte.
Och jag vill inte dödas,
så det har vi väl gemensamt,
som människorna säger.
Varför tog du med giftet?
Jag ljög innan.
Jag vet exakt var min son är.
Votaniska kollektivet har tagit honom gisslan.
De beordrade mig att döda dig, annars tar de hans liv.
Vad kommer du säga till dem?
Sanningen.
Jag har misslyckats.
Kommer du försöka igen?
Har jag någon chans att lyckas?
Tyvärr inte.
Vad ska du göra nu?
Ingen man har någonsin
lagat mat till mig i hela mitt liv.
Jag borde tacka dig.
Du vet vem den där brickan tillhör.
Självklart.
Jag saknar också honom.
Jag älskade Tommy.
Tyst!
Du dödar inte någon du älskar!
Det var inte jag.
Det var maskinen!
Är det maskinen som håller en kniv mot min hals just nu?
Vad i chup?
- Nolan, jag är hemskt ledsen. - Bry dig inte om det.
Hade inte jag dödat Pottinger,
hade vi haft alla vapen för att slåss mot VK.
Ja. Möjligtvis.
Det är också möjligt att det räddade oss från att bli mördade
av biomän,
eller i ditt fall...
något så mycket värre.
Varför gjorde du så?
För att du är en bra kille.
Nolan? Nolan!
Nolan!
Han blöder.
- Ge mig en pinne. - Herregud.
Här.
Blodet kommer från såret på huvudet. Vad hände?
Någon slags votanisk teknik.
- Mer specifikt! - Jag vet inte.
Du måste gissa.
För det som är i hans huvud
håller på att döda honom.
Vad är det med dig?
Hjälp mig.
Snälla.